Příprava ke křtu – I.
JAK POZNÁVÁME BOHA?
„Život věčný je v tom, když poznají tebe, jediného pravého Boha,
a toho, kterého jsi poslal, Ježíše Krista.“ (Jan 17:3)

Kdo poznáte své rodiče? Podle čeho je poznáváte?

A co když je třeba tma, vy nic nevidíte, a blíží se k vám tatínek nebo maminka. Jak je poznáte?

Co je třeba udělat proto, abyste poznali toho, kdo vás má rád a koho máte rádi vy?

Své rodiče poznáme protože oni znají nás a proto, že jsme s nimi prožili mnoho času. Víme, jak vypadají. Víme, jak jednají. Víme, co si o nás myslí. Poznáme, kdy se zlobí a kdy jsou s námi šťastní. Známe jejich některé pohyby. Známe slova, která obvykle používají. Poznáme je podle úsměvu, podle hlasu, chůze… 

Proto, abyste někoho mohli poznat–znát, potřebujete o něm vědět jak se jmenuje, jak vypadá, jaký je, jak se chová, co dělá a potřebujeme s ním mít vztah.

Co myslíte, když chceme poznat, seznámit se s nějakým člověkem, stačí nám, aby nám o něm někdo jenom vyprávěl? 

Vždycky je lepší udělat s druhým osobní zkušenost, být s ním – naslouchat mu, vidět ho. Ale také vědět, že poslouchá on mě a vidí mě. Prostě potřebujeme mít společné zážitky…

Co myslíte, můžeme poznat Boha? A jak ho poznáváš ty (z čeho, co ti pomáhá)?

S poznáním Boha je to podobné, jako s poznáním rodičů, nebo druhých lidí. K poznání Boha nám ale navíc pomáhá Boží slovo – Bible, kterou máme. V ní si můžeme číst o tom, jaký Bůh je, co dělá, jak jedná s člověkem, jak jedná s námi. Můžeme si přečíst, co ho trápí a z čeho má naopak radost.

Poznání Boha znamená naslouchat Božímu slovu a přijmout jej. Také to znamená přijmout Boží přirozenost a vlastnosti a svůj život žít podle toho, co se líbí Bohu.

Jaký myslíte, že Bůh je? Proč?

ÚKOL:
Zapamatujeme si:
Boha můžeme poznat ze stvoření kolem sebe, Z Božího slova – Bible, z jednání druhých křesťanů, z vlastní zkušenosti a především skrze Ježíše Krista, v němž Bůh sestoupil mezi nás.

Zopakuj si verš:
„Život věčný je v tom, když poznají tebe, jediného pravého Boha, a toho, kterého jsi poslal, Ježíše Krista.“ (Jan 17:3)

Popros tatínka nebo maminku, aby s tebou v Bibli našli nějaké místo, kde je popsán nějaký Boží charakter – tedy to, jaký Bůh je. Napiš si to a příště si o tom společně povíme.

Napiš nebo si zapamatuj, co nejzajímavějšího jsi minulý týden prožil. Co myslíš, měl z tebe a tvého jednání Bůh radost, nebo ne?

Příprava ke křtu – II.
BIBLE – Boží slovo

„Veškeré Písmo pochází z Božího Ducha
a je dobré k učení, k usvědčování, k nápravě, k výchově ve spravedlnosti,
aby Boží člověk byl náležitě připraven ke každému dobrému činu.“
(2 Timoteovi 3:16–17)

Myslíte si, že je Bible zvláštní kniha? Čím se, podle vás, liší od knih ostatních?

Co myslíte, za jak dlouhou dobu se dá přečíst Bible, když ji budete číst bez přestávky?

(Pokud ji bude průměrný čtenář číst celou, bude to trvat 72 hodin, pokud bude číst jen Nový zákon, bude to trvat 11 hodin.)

Víte někdo, kolik autorů Bibli psalo a kolik obsahuje knih?

Bible je zvláštní kniha. Skládá se ze dvou částí (Starého a Nového Zákona), obsahuje celkem 66 knih: 39 ve Starém zákoně a 27 v Novém zákoně. Bible, jejíž sepsání trvalo od prvního k poslednímu záznamu asi 1000 let, byla sepsána několika desítkami autorů na území, které se rozkládalo mezi Egyptem a Babylónií, i když nejvíce textu asi vzniklo na území dnešního Izraele. Pisatelé Bible byli až na jedinou výjimku (evangelistu Lukáše) židovského původu. Věříme, že při svém psaní byli inspirováni Božím duchem.

Jak tomu rozumíš, že je Bible Božím slovem? Můžeš to vysvětlit?

Bible nám přináší informace o Bohu a o člověku a stala se pro nás prostředkem, skrze který k nám může hovořit Duch svatý. Tak jako dříve četli židé slova Starého zákona ve svých synagogách, tak dnes křesťané čtou slova Bible na svých shromážděních.

Bibli ve víře, poznání a moudrosti přijímáme jako Boží slovo. Tou nejdůležitější zprávou je evangelium o Ježíši Kristu ukřižovaném a vzkříšeném.

Proto, abys mohl poznávat Boha a rozuměl jeho vůli pro svůj život (abys věděl, jak máš žít), potřebuješ se seznamovat s jeho slovem. Je dobré si každý den vyhradit chvilku času na modlitbu a čtení Bible. Popros své rodiče, ať si tento týden čtou s tebou a ať ti poradí, jak Bibli správně číst.

ÚKOL:
Zapamatuj si:
Bible je slovem Božím, které zaznamenali pisatelé inspirovaní Božím duchem. Slouží nám k učení, k usvědčování, k výchově, nápravě a především k poznání Boha.

Zopakuj si verš: 
„Veškeré Písmo pochází z Božího Ducha a je dobré k učení, k usvědčování, k nápravě, k výchově ve spravedlnosti, aby Boží člověk byl náležitě připraven ke každému dobrému činu.“ (2 Tm 3:16–17)

Na zvláštní papír si vypiš názvy jednotlivých knih Starého a Nového zákona tak, jak je máš seřazeny ve své Bibli.

Napiš nebo si zapamatuj, které slovo tě v minulém týdnu nejvíce zaujalo a proč?

Příprava ke křtu – III.
EVANGELIUM A CESTA SPÁSY

„Neboť tak Bůh miloval svět, že dal svého jediného syna,
aby žádný, kdo v něho věří, nezahynul, ale měl život věčný.“
(Jan 3:16)

Dokážeš vysvětlit, co je evangelium? Myslíte si, že se můžete vlastním úsilím zalíbit Bohu?
Dokážete vysvětlit, co je to víra?

VÍRA
Víra není lidskou schopností ani nadáním. Víra vzniká ze slyšení evangelia. Věřit znamená důvěřovat Bohu, spoléhat se na něj.

Víra je tedy ze zvěstování a zvěstování z pověření Kristova. (Římanům 10:17)

Když byl Jan uvězněn, přišel Ježíš do Galileje a kázal Boží evangelium. „Naplnil se čas a přiblížilo se království Boží. Čiňte pokání a věřte evangeliu.“ (Marek 1:14–15 )

ROZHODNUTÍ
Rozhodnutí přijmout Ježíše Krista jako svého zachránce, je souhlasné přitakání dílu Ducha svatého, který působí v našem srdci.

Kdo nenese svůj kříž a nejde za mnou, nemůže být mým učedníkem. (Lukáš 14:27)

HŘÍCH
Je tou hlavní a jedinou překážkou ve vztahu k Bohu. Nejsou to jen „špatné skutky“ (lež, hněv, závist, krádež, nenávist…), které všichni dobře známe, ale především sklon žít svůj život bez Boha. Ten, kdo v životě jedná tak, jako by Boha nebylo, je hříšný.

…všichni zhřešili a jsou daleko od Boží slávy… (Římanům 3:23)

Říkáme-li, že s ním máme společenství, a přitom chodíme ve tmě, lžeme a nečiníme pravdu. (1. Janův 1:6)

ODPUŠTĚNÍ
Odpuštění naší hříšnosti přijímáme od Boha v okamžiku, kdy vírou přijmeme, že Pán Ježíš Kristus i za mě zemřel na kříži, aby mi mé hříchy Bůh nepočítal.

Jeho (Ježíše Krista) ustanovil Bůh, aby svou vlastní smrtí se stal smírnou obětí pro ty, kdo věří. Tak prokázal, že byl spravedlivý, když již dříve trpělivě promíjel hříchy. Svou spravedlnost prokázal i v nynějším čase, aby bylo zjevné, že je spravedlivý a ospravedlňuje toho, kdo žije z víry v Ježíše. (Římanům 3:25–26)

Jestliže doznáváme své hříchy, on je tak věrný a spravedlivý, že nám hříchy odpouští a očišťuje nás od každé nepravosti. (Jan 1:9)

POKÁNÍ (ZMĚNA SMÝŠLENÍ)
Doslova znamená „změnit smýšlení“ – tedy začít přemýšlet jinak. Zahrnuje moje vyznání vin a hříchů a také upřímnou lítost nad tím, jak jsem doposud žil a co špatného jsem udělal. Pokání zároveň znamená vysvobození od špatné minulosti.

Když to slyšeli, byli zasaženi v srdci a řekli Petrovi i ostatním apoštolům: „Co máme dělat, bratří?“ Petr jim odpověděl: „Obraťte se a každý z vás ať přijme křest ve jménu Ježíše Krista na odpuštění svých hříchů, a dostanete dar Ducha svatého.“ (Skutky 2:37–38)

OBRÁCENÍ A ZNOVUZROZENÍ
Obrácení znamená nové nasměrování. Není to jen myšlení, chování, ale především duchovní zkušenost, které říkáme znovuzrození a veřejně ji vyznáváme křtem vodou. Obrácení je Boží milostivou obnovou našeho života podle Krista.

Těm pak, kteří ho přijali a věří v jeho jméno, dal moc stát se Božími dětmi. Ti se nenarodili, jen jako se rodí lidé, jako děti pozemských otců, nýbrž se narodili z Boha. (Jan 1:12–13)

On nás zachránil ne pro spravedlivé skutky, které my jsme konali, nýbrž ze svého slitování; zachránil nás obmytím, jímž jsme se znovu zrodili k novému životu skrze Ducha svatého. (Titovi 3:5)

Veleben buď Bůh a Otec Pána našeho Ježíše Krista, neboť nám ze svého velikého milosrdenství dal vzkříšením Ježíše Krista nově se narodit k živé naději. (1. Petrův 1:3)

POSVĚCENÍ
Posvěcovat se znamená: neřídím se tím, co se líbí jenom mně, ale hledat to, co se líbí Bohu. Následovat v poslušnosti Krista a žít jako „nové stvoření“.

Nežiji už já, ale žije ve mně Kristus. A život, který zde nyní žiji, žiji ve víře v Syna Božího, který si mne zamiloval a vydal sebe samého za mne. (Galatským 2:20)

Kdo je v Kristu, je nové stvoření. Co je staré, pominulo, hle, je tu nové! (2. Korintským 5:17)

Modlitba: Pane Bože, přicházím k tobě jako ten, kdo potřebuje tvou pomoc. Přijímám oběť Pána Ježíše Krista, kterou podstoupil na kříži za mé hříchy. Prosím tě, abys mi odpustil mé hříchy, očistil mě a přijal jako své dítě. Prosím tě, abys do mého srdce vložil ujištění, že jsem se stal tvým dítětem. Děkuji ti za to, že Pán Ježíš vstal z mrtvých a že i já mám naději věčného života. Ámen.

ÚKOL:
Zapamatuj si:
Evangelium je dobrá zpráva o tom, že Bůh vydal svého vlastního Syna Ježíše Krista, který byl bez hříchu, za hříšného člověka. Evangelium je dobrá zpráva pro tebe! Před Bohem jsi ospravedlněn ne pro svoje zásluhy nebo na základě vlastních skutků, nýbrž jen a pouze z milosti umožněné obětí Pána Ježíše Krista.

Zopakuj si verš: 
„Neboť tak Bůh miloval svět, že dal svého jediného syna, aby žádný, kdo v něho věří, nezahynul, ale měl život věčný.“ (Jan 3:16)

Povídej si s maminkou nebo tatínkem o tom, proč tě Bůh přijímá takového, jaký jsi? Zeptej se jich, co pro ně znamená žít s Bohem?

Příprava ke křtu – IV.
VYZNÁNÍ VÍRY

„Kdo vyzná, že Ježíš je Syn Boží, v tom zůstává Bůh a on v Bohu.“
(1. list Janův 4:15)

Dokážeš jednoduše popsat, čemu ty sám věříš? A čemu věří křesťané?
Myslíš si, že je dobré umět jednoduše vyjádřit svou víru? A proč je to dobré?

Každý člověk něčemu věří. Někdo to dokáže velice snadno vysvětlit, ale většina lidí to ani neumí. Když se jich zeptáte, zjistíte, že vlastně ani neví, čemu v životě věří a kam jejich život směřuje.

Apoštolské vyznání víry
Věřím v Boha Otce všemohoucího, stvořitele nebe i země,
i v Ježíše Krista, Syna Jeho jediného, pána našeho,
jenž se počal z Ducha svatého,
narodil se z Marie Panny.
Trpěl pod Pontským Pilátem,
byl ukřižován, umřel a byl pohřben.
Sestoupil do pekel, třetího dne vstal z mrtvých,
vstoupil na nebesa,
sedí na pravici Boha Otce všemohoucího, odkud přijde soudit živé i mrtvé.
Věřím v Ducha svatého, svatou církev obecnou, svatých obcování,
hříchů odpuštění, těla z mrtvých vzkříšení a život věčný.
Ámen.

Vyznání víry nám v mnohém může usnadnit život: dokážeme stručně a přesně vyjádřit to, čemu jako křesťané věříme. Díky vyznání máme i pevný názor mezi lidmi, kteří žádný názor nemají. Díky vyznání se nám snadněji žije, neboť nám vyznání víry pomáhá držet se těch správných slov i skutků.

Buďte vždy připraveni dát odpověď každému, kdo by vás vyslýchal o naději, kterou máte, ale čiňte to s tichostí a s uctivostí. (1. Petrův 3:15–16)

Modlitba: Pane Bože, děkuji ti za to, že mi dáváš možnost, abych tě poznal. Děkuji ti, že ti mohu ve svém životě důvěřovat a svou víru mohu i jednoduše vyjádřit. Prosím tě, abych dokázal srozumitelně odpovědět i těm, kdo by se mě na moji víru ptali. Ámen.

ÚKOL:
Zapamatuj si:
Pokud vím a umím říci, čemu věřím, mnohem snadněji svou víru vysvětlím druhým lidem. Bude se mi také snadněji držet se svého přesvědčení nejen ve slovech ale i ve skutcích.

Zopakuj si verš: 
„Kdo vyzná, že Ježíš je Syn Boží, v tom zůstává Bůh a on v Bohu.“ (1. list Janův 4:15)

Nauč se zpaměti Apoštolské vyznání víry. 

Příprava ke křtu – V.
MODLITBA PÁNĚ

„A začkoli budete prosit ve jménu mém, učiním to, aby byl Otec oslaven v Synu.
Budete-li mne o něco prosit ve jménu mém, já to učiním.“
(Janovo evangelium 14:13–14)

Jak byste svému kamarádovi vysvětlili, co to znamená „modlit se“?
Myslíte si, že je modlitba k něčemu užitečná? K čemu?
Modlíte se někdy? Proč a za co?

Už ve Starém zákoně si můžeme přečíst o tom, jak byla pro některé lidi modlitba důležitá. K Bohu v modlitbě volal Mojžíš, Elijáš, David a řada proroků. Také Pán Ježíš, přesto že měl nabitý každodenní program, se čas od času odebral na opuštěné místo, aby měl klid na modlitbu. V modlitbě rozmlouval s nebeským Otcem.
My, jako následovníci Pána Ježíše také můžeme s Bohem rozmlouvat. Pokud si nevíme rady jak, může nám jako vzor posloužit modlitba, kterou říkal Pán Ježíš učedníkům, kteří ho prosili, aby je naučil modlit se.

Otče náš, který jsi v nebesích, posvěť se jméno tvé.
Přijď království tvé.
Buď vůle tvá jako v nebi tak i na zemi.
Chléb náš vezdejší dej nám dnes.
A odpusť nám viny, jako i my odpouštíme našim viníkům.
A neuvoď nás v pokušení, ale zbav nás od zlého.
Neboť tvé jest království, i moc, i sláva, na věky. Amen.

Tato modlitba nás učí hned několika věcem:
První prosba se soustřeďuje na samotného Boha. Takže ne kolem nás se točí svět, ale všechno vychází od Boha a zase se k němu navrací.
Druhá prosba nás učí vyhlížet a svolávat Boží království: tedy Boží panování mezi námi.
Třetí prosba prosí o projevy Boží vůle jak v nebi, tak i na zemi – tedy v celém stvoření. Pro nás to znamená být připraven činit to, co po nás chce Bůh a ne to, co si zrovna zamaneme.
Čtvrtá prosba je žádostí o Boží péči o nás: tedy v prosbě o chléb je zahrnuto vše, co potřebujeme k životu. Zároveň to vyjadřuje naší závislost a vydání se Bohu.
Pátá prosba žádá o odpuštění vin. S vinou se nedá žít a každý víme, že potřebujeme odpuštění. Zároveň je tato prosba vyznáním, že i my sami chceme být těmi, kdo odpouštějí.
Šestá prosba nás učí spoléhat se na Boží ochranu, která od nás může odvrátit zlé a nevystaví nás pokušením, které by byly nad naše síly. Pokušení mohou být různá: touha po bohatství a kráse, touha po cizím majetku, touha po moci a slávě, mohou přijít v podobě nemoci či úmrtí někoho blízkého a mohou to být i pokušení, kterými prošel Pán Ježíš na poušti. Když prosíme, aby nás toho všeho Bůh zbavil, znamená to, že prosíme o záchranu od těchto všech špatných věcí.
Poslední prosba je zároveň vyznáním, kterým říkáme, že cokoli se děje, děje se s vědomím nejvyššího Krále, Hospodina panovníka, kterému jedinému náleží moc i sláva – od věků na věky, to znamená pořád. 

Modlitba: Pane Bože, můj nebeský Otče, děkuji ti za to, žes nám dal modlitbu jako způsob, jak s tebou mohu kdykoli mluvit. Děkuji ti, že ti není zatěžko mě kdykoli vyslechnout. Prosím tě, abys mi dal poznat, proč je pro mě modlitební život tak důležitý. 

ÚKOL:
Zapamatuj si:
Modlitba je rozhovor s Bohem. V modlitbě Bohu říkám, z čeho mám radost a co mě trápí, co se mi povedlo i co se mi nepovedlo. V modlitbě přináším poděkování za to, co pro mě Bůh udělal. V modlitbě přináším i své prosby. Skrze modlitbu mohu Bohu dokonce naslouchat.

Zopakuj si a nauč se slova Modlitby Páně: 
Otče náš, který jsi v nebesích, posvěť se jméno tvé. Přijď království tvé. Buď vůle tvá jako v nebi tak i na zemi.
Chléb náš vezdejší dej nám dnes.
A odpusť nám viny, jako i my odpouštíme našim viníkům.
A neuvoď nás v pokušení, ale zbav nás od zlého. Neboť tvé jest království, i moc, i sláva, na věky. Amen.

Příprava ke křtu – VI.
DESATERO, DVĚ NEJVĚTŠÍ PŘIKÁZÁNÍ? ZLATÉ PRAVIDLO, ODPUŠTĚNÍ

„Jestliže doznáváme své hříchy,
on je tak věrný a spravedlivý, že nám hříchy odpouští
a očišťuje nás od každé nepravosti.“
(1. Janův list 1:9)

Podle čeho poznáme, že děláme něco špatně?
Jak vám je, když provedete něco, co jste provést neměli?
Jak se špatná věc dá, podle vás, napravit?

CO JE HŘÍCH
Je tou hlavní a jedinou překážkou ve vztahu k Bohu. Nejsou to jen „špatné skutky“ (lež, hněv, závist, krádež, nenávist…), které všichni dobře známe, ale především sklon žít svůj život bez Boha. Ten, kdo v životě jedná tak, jako by Boha nebylo, je hříšný.

…všichni zhřešili a jsou daleko od Boží slávy… (Římanům 3:23)
Říkáme-li, že s ním máme společenství, a přitom chodíme ve tmě, lžeme a nečiníme pravdu. (1. Janův 1:6)

Aby lidé poznali, co je hřích, co je dobré a špatné jednání, byl jim svěřen Zákon, jehož nejstručnější vyjádření máme v Desateru.

Bůh vyhlásil všechna tato přikázání: „Já jsem Hospodin, tvůj Bůh; já jsem tě vyvedl z egyptské země, z domu otroctví.
Nebudeš mít jiného boha mimo mne.
Nezobrazíš si Boha zpodobením ničeho, co je nahoře na nebi, dole na zemi nebo ve vodách pod zemí.
Nebudeš se ničemu takovému klanět ani tomu sloužit. Já jsem Hospodin, tvůj Bůh, Bůh žárlivě milující. Stíhám vinu otců na synech do třetího i čtvrtého pokolení těch, kteří mě nenávidí,
ale prokazuji milosrdenství tisícům pokolení těch, kteří mě milují a má přikázání zachovávají.
Nezneužiješ jména Hospodina, svého Boha. Hospodin nenechá bez trestu toho, kdo by jeho jména zneužíval.
Pamatuj na den odpočinku, že ti má být svatý.
Šest dní budeš pracovat a dělat všechnu svou práci.
Ale sedmý den je den odpočinutí Hospodina, tvého Boha. Nebudeš dělat žádnou práci ani ty ani tvůj syn a tvá dcera ani tvůj otrok a tvá otrokyně ani tvé dobytče ani tvůj host, který žije v tvých branách.
V šesti dnech učinil Hospodin nebe i zemi, moře a všechno, co je v nich, a sedmého dne odpočinul. Proto požehnal Hospodin den odpočinku a oddělil jej jako svatý.
Cti svého otce i matku, abys byl dlouho živ na zemi, kterou ti dává Hospodin, tvůj Bůh.
Nezabiješ.
Nesesmilníš.
Nepokradeš.
Nevydáš proti svému bližnímu křivé svědectví.
Nebudeš dychtit po domě svého bližního. Nebudeš dychtit po ženě svého bližního ani po jeho otroku ani po jeho otrokyni ani po jeho býku ani po jeho oslu, vůbec po ničem, co patří tvému bližnímu.“ (Exodus 20:1–17)

Desatero nechápeme jen jako příkazy či zákazy, jsou to spíše „směrovky ke svobodě“ – ten, kdo patří Hospodinu, může jednat správně a nemusí již více podléhat hříchu.

Desatero si můžeme shrnout skutečně do deseti krátkých příkazů.
1)	Nebudeš mít jiného Boha mimo mne.
2)	Nezobrazíš si Boha.
3)	Nezneužiješ jména Hospodina, svého Boha.
4)	Pamatuj na den odpočinku.
5)	Cti otce svého i matku svou.
6)	Nezabiješ.
7)	Nesesmilníš.
8)	Nepokradeš.
9)	Nevydáš křivé svědectví.
10)	 Nebudeš dychtit po majetku druhého.

Zapřemýšlej nad tím, jestlis´nepřekročil některé z přikázání Desatera? 

Pán Ježíš Zákon shrnul do dvou největších přikázání:
„,Miluj Hospodina, Boha svého, celým svým srdcem, celou svou duší a celou svou myslí.´ To je největší a první přikázání. Druhé je mu podobné: ,Miluj svého bližního jako sám sebe.´ Na těch dvou přikázáních spočívá celý Zákon i Proroci.“
(Matouš 22:37–40)

Ve vztahu k druhým lidem nám předal „Zlaté pravidlo“:
Jak byste chtěli, aby lidé jednali s vámi, tak vy jednejte s nimi; v tom je celý Zákon, i Proroci. (Matouš 7:12)

Nejdůležitější pro nás je poznání, že díky oběti Pána Ježíše Krista je hřích – tedy život bez Boha napravitelný – můžeme k Bohu přijít. A naše hříchy (jako lež, závist, nenávist, krádež…) jsou odpustitelné. Můžeme prosit za odpuštění Boha i člověka, kterému jsme ublížili. Je ale dobré vědět, že některé naše hříchy mohou mít trvalé následky (například, když někomu vyrazím zub nebo vypíchnu oko, tak s tím má problémy do konce života…)
Odpustit nám může: Bůh, druhý člověk a odpustit můžeme i my sami sobě.

Když jsme minule hovořili o modlitbě Páně, připomínali jsme si, že Boha prosíme, aby nám odpustil. Ale také, že my sami máme odpustit a odpouštíme. Odpuštění a usmíření máme sami aktivně vyhledávat.

Přinášíš-li tedy svůj dar na oltář a tam se rozpomeneš, že tvůj bratr má něco proti tobě, nech svůj dar před oltářem a jdi se nejprve smířit se svým bratrem; potom teprve přijď a přines svůj dar. Dohodni se svým protivníkem včas, dokud jsi na cestě k soudu, aby tě neodevzdal soudci a soudce žalářníkovi a byl bys uvržen do vězení.
(Matouš 5:23–25)

Modlitba: Pane Bože, děkuji ti za to, žes nám dal dar odpuštění. Že prvně odpouštíš ty sám naše hříchy, protože za ně zaplatil tvůj Syn Ježíš Kristus. Děkuji ti, že mi druzí lidé odpouští a že já mohu odpouštět jim. Prosím tě, abych nezapomínal na to, že hřích je hrozný a že přináší rozkol a smrt. A odpuštění že je naopak dobré a přináší usmíření a život. Amen.

ÚKOL:
Zapamatuj si dvě největší přikázání a „zlaté pravidlo“.

S rodiči si doma přečti: Desatero z Ex 20,1–17 a povídejte si o něm.

Příprava ke křtu – VII.
KŘEST VODOU

„Obraťte se a každý z vás ať přijme křest ve jménu Ježíše Krista na odpuštění svých hříchů, a dostanete dar Ducha svatého.“
(Skutky apoštolské 2:38)

Uměli byste vlastními slovy říci, co si myslíte, že znamená „křest – být pokřtěn“?

Řecké slovo baptó, které překládáme jako křest, v sobě zahrnuje několik významů. Především to znamená „ponořit“. Takže když se potopila v moři loď – ponořila se, byla vlastně „pokřtěna“.
Toto slovo zahrnuje nejen ponoření, ale i vynoření. Takže když se ponořily látky k obarvení a byly opět vytaženy, šlo vlastně také o „pokřtění“. A nebo když někdo omočil chleba v omáčce a pak jej vytáhl, tak jej vlastně také „pokřtil“.

Křest v křesťanském smyslu symbolicky vyjadřuje to, že jsem se stal křesťanem. Tedy, že jsem byl vyučen v dobré zprávě o Kristu, uznávám jeho zástupnou smrt za mé hříchy, činím pokání – tedy obracím se od sebe a svých hříchů směrem k Bohu a nakonec se nechávám pokřtít na znamení poslušnosti Ježíše Krista.
Přijetím a vyznáním Ježíše se stávám Božím dítětem, křtem jsem připojen k jeho lidu.

Být pokřtěn ale také pro nás znamená vyznání před druhými, že věřím Ježíši Kristu a také vnější potvrzení toho, že v Kristu umírám pro hřích a spolu s ním vstávám pro Boha.

Nevíte snad, že všichni, kteří jsme pokřtěni v Krista Ježíše, byli jsme pokřtěni v jeho smrt?
Byli jsme tedy křtem spolu s ním pohřbeni ve smrt, abychom – jako Kristus byl vzkříšen z mrtvých slavnou mocí svého Otce – i my vstoupili na cestu nového života. Jestliže jsme s ním sjednoceni, protože máme účast na jeho smrti, jistě budeme mít účast i na jeho zmrtvýchvstání.
Víme přece, že starý člověk v nás byl spolu s ním ukřižován, aby tělo ovládané hříchem bylo zbaveno moci a my už hříchu neotročili.
Vždyť ten, kdo zemřel, je vysvobozen z moci hříchu.
Jestliže jsme spolu s Kristem zemřeli, věříme, že spolu s ním budeme také žít.
Vždyť víme, že Kristus, když byl vzkříšen z mrtvých, už neumírá, smrt nad ním už nepanuje.
Když zemřel, zemřel hříchu jednou provždy, když nyní žije, žije Bohu.
Tak i vy počítejte s tím, že jste mrtvi hříchu, ale živi Bohu v Kristu Ježíši.
(Římanům 6:3–11)

ÚKOL:
Zapamatuj si:
Pokud jsem přijal zprávu o Ježíši Kristu jako o svém zachránci, který za mé hříchy zemřel na kříži, pokud této zprávě věřím a vyznávám jí, pokud se obracím od sebe a hříchu směrem k Bohu a chci následovat Ježíše Krista, pak se dávám na znamení vyznání a poslušnosti pokřtít a stávám se – skrze víru, vyznání, poslušnost a křest – křesťanem.

Zopakuj si verš: 
„Obraťte se a každý z vás ať přijme křest ve jménu Ježíše Krista na odpuštění svých hříchů, a dostanete dar Ducha svatého.“

Popros rodiče, ať ti vyprávějí o tom, jak byli pokřtěni oni. 

Příprava ke křtu – VIII.
DUCH SVATÝ

„I stane se potom: Vyleji svého ducha na každé tělo. Vaši synové i vaše dcery budou prorokovat, vaši starci budou mít sny, vaši jinoši budou mít prorocká vidění…“ (Jóel 3:1)

Umíš popsat, jak vypadá vítr? Kde se bere? Jaké jsou jeho projevy?

V Apoštolském vyznání víry vyznáváme, že věříme v Ducha svatého, který je jednou z osob Ttrojjediného Boha – Otec, Syn a Duch svatý. 
Ve Starém zákoně je Duch svatý často spojován s projevy života nebo zvláštním zmocněním k nějakému výjimečnému úkolu.
Duch svatý byl, jak jsme četli v úvodním verši, již ve starozákonní době zaslíben proroky. Mnohdy je spojen se životem (s Božím dechem) a je připodobňován k vánku či oleji.
V době novozákonní je nám Duch svatý zaslíben i Pánem Ježíšem. Je připodobňován k ohni či vodě. Má k nám přijít v okamžiku, kdy Ježíš odejde k otci. Duch svatý je nám dán jako Utěšitel. Jeho úkolem je jednak potěšovat věřící, ukazovat jim na Krista, připomínat jim Boží pravdy, upozorňovat na hřích a zmocňovat věřící k duchovnímu životu.

Duch jako Utěšitel:
Milujete-li mne, budete zachovávat má přikázání; a já požádám Otce a on vám dá jiného Přímluvce, aby byl s vámi navěky – Ducha pravdy, kterého svět nemůže přijmout, poněvadž ho nevidí ani nezná. Vy jej znáte, neboť s vámi zůstává a ve vás bude. (J 14:15–17)

Duch jako ten, kdo uvádí do pravdy:
Ale Přímluvce, Duch svatý, kterého pošle Otec ve jménu mém, ten vás naučí všemu a připomene vám všecko, co jsem vám řekl. (J 14:26)

Duch jako ten, kdo ukazuje vždy ke Kristu:
Proto vám zdůrazňuji, že žádný, kdo mluví z Ducha Božího, neřekne: „Ježíš buď proklet“, a že nikdo nemůže říci: „Ježíš je Pán“, leč v Duchu svatém. (1K 12:13)

Podle toho poznáte Ducha Božího: Každé vnuknutí, které vede k vyznání, že Ježíš Kristus přišel v těle, je z Boha… (1J4:2)

Duch jako ten, kdo nás ujišťuje o synovství:
Nepřijali jste přece Ducha otroctví, abyste opět propadli strachu, nýbrž přijali jste Ducha synovství, v němž voláme: Abba, Otče! Tak Boží Duch dosvědčuje našemu duchu, že jsme Boží děti. (Ř 8:15n)

Duch jako ten, kdo připojuje k církvi:
Neboť my všichni, ať Židé či Řekové, ať otroci či svobodní, byli jsme jedním Duchem pokřtěni v jedno tělo, a všichni jsme byli napojeni týmž Duchem. (1K 12:13)

Duch jako ten, kdo z nás činí Boží chrám:
Či snad nevíte, že vaše tělo je chrámem Ducha svatého, který ve vás přebývá a jejž máte od Boha? Nepatříte sami sobě! (1K 6:19)

Duch svatý byl seslán na církev o Letnicích:
Když nastal den letnic, byli všichni shromážděni na jednom místě. Náhle se strhl hukot z nebe, jako když se žene prudký vichr, a naplnil celý dům, kde byli. A ukázaly se jim jakoby ohnivé jazyky, rozdělily se a na každém z nich spočinul jeden; všichni byli naplněni Duchem svatým a začali ve vytržení mluvit jinými jazyky, jak jim Duch dával promlouvat. (Sk 2:1–4)

Ducha svatého dostává věřící jako závdavek budoucího:
On nám také vtiskl svou pečeť a do srdce nám dal svého Ducha jako závdavek toho, co nám připravil. (2K 1:22)

Máme nést Ducha svatého v plnosti:
…plni Ducha zpívejte společně žalmy, chvalozpěvy a duchovní písně. Zpívejte Pánu, chvalte ho z celého srdce. (Ef 5:19)

Charakter křesťana se projevuje skrze ovoce Ducha:
Ovoce Božího Ducha však je láska, radost, pokoj, trpělivost, laskavost, dobrota, věrnost, tichost a sebeovládání. Proti tomu se zákon neobrací. Ti, kteří náležejí Kristu Ježíši, ukřižovali sami sebe se svými vášněmi a sklony. Jsme-li živi Božím Duchem, dejme se Duchem také řídit. Nehledejme prázdnou slávu, nebuďme jeden k druhému vyzývaví, nezáviďme jeden druhému. (Ga 5:22–26)

K budování církve mají sloužit duchovní dary:
Máme rozličné dary podle milosti, která byla dána každému z nás: Kdo má dar prorockého slova, ať ho užívá v souhlase s vírou. Kdo má dar služby, ať slouží. Kdo má dar učit, ať učí. Kdo dovede povzbuzovat, nechť povzbuzuje. Kdo rozdává, ať dává upřímně. Kdo stojí v čele, ať je horlivý. Kdo se stará o trpící, ať pomáhá s radostí. (Ř 12:6–8)

Jsou rozdílná obdarování, ale tentýž Duch; rozdílné služby, ale tentýž Pán; a rozdílná působení moci, ale tentýž Bůh, který působí všecko ve všech. Každému je dán zvláštní projev Ducha ke společnému prospěchu. Jednomu je skrze Ducha dáno slovo moudrosti, druhému slovo poznání podle téhož Ducha, někomu zase víra v témž Duchu, někomu dar uzdravování v jednom a témž Duchu, někomu působení mocných činů, dalšímu zase proroctví, jinému rozlišování duchů, někomu dar mluvit ve vytržení, jinému dar vykládat, co to znamená. To všechno působí jeden a týž Duch, který uděluje každému zvláštní dar, jak sám chce. (1K 12:4–11)

Ducha svatého nemáme uhašovat, ani zarmucovat:
A nezarmucujte svatého Ducha Božího, jehož pečeť nesete pro den vykoupení. Ať je vám vzdálena všechna tvrdost, zloba, hněv, křik, utrhání a s tím i každá špatnost; buďte k sobě navzájem laskaví, milosrdní, odpouštějte si navzájem, jako i Bůh v Kristu odpustil vám. (Ef 4:30–32)

Plamen Ducha nezhášejte, prorockými dary nepohrdejte. (1Te 5:19–20)

Co myslíš, potřebujeme k životu Ducha svatého? Proč?

ÚKOL:
Zapamatuj si:
Tvůj život jako dítěte Božího by měl být poznat podle ovoce Ducha svatého.

Zeptej se:
Svých rodičů nebo starších ve sboru, jakou zkušenost udělali s Duchem svatým?

Modlitba:
Pane Bože, prosím Tě, aby ses mě ve své milosti dotkl a naplnil svým Duchem svatým. Prosím Tě, abys mě zmocnil k duchovnímu životu.

Příprava ke křtu – IX.
CÍRKEV – TĚLO KRISTOVO

„Všem vám…, kdo jste Bohem milováni a povoláni ke svatosti:
milost vám a pokoj od Boha Otce našeho a Pána Ježíše Krista…“ (Ř1:7)

Dokážete popsat, jak si představujete obecenství – co to pro vás znamená?

V Apoštolském vyznání víry říkáme, že „Věřím (…) ve svatou církev obecnou, svatých obcování…“
Nejčastějším biblickým výrazem pro církev je v novém zákoně ekklésia – doslova „svolání, shromáždění“. V řečtině se tohoto výrazu obecně používalo při svolání lidu (ať vládcem, ať zástupci lidu). V přeneseném smyslu je Boží lid/církev takovým „svoláním Páně“.

To znamená, že do církve jsme nevstoupili doslova z vlastního rozhodnutí, jako vstupujeme třeba do modeláře, spolku hasičů nebo svazu včelařů. Do církve jsme byli povolání Pánem, tedy Ježíšem Kristem. K církvi jsme připojeni vyznání Krista jako Spasitele a Pána a křtem.

Byli jsme zasaženi Boží láskou, byli jsme povoláni k svatosti – křest a následné připojení se k církvi jsou kroky poslušnosti. 

A ještě mnoha jinými slovy je Petr zapřísahal a napomínal: „Zachraňte se z tohoto zvráceného pokolení“ Ti, kteří přijali jeho slovo, byli pokřtěni a přidalo se k nim toho dne na tři tisíce lidí. Vytrvale poslouchali učení apoštolů, byli spolu, lámali chléb a modlili se. Všech se zmocnila bázeň, neboť skrze apoštoly se stalo mnoho zázraků a znamení. (Sk 2:40–43)

V obecném smyslu je Kristova církev součet všech křesťanů všech dob na celé zemi – ti, kdo nás ve víře předcházeli, naši věřící současníci i ti, kdo přijdou po nás.

Církev můžeme vnímat jako obecenství křesťanů z různých denominací.

Církev ve smyslu organizace pak můžeme vnímat na místní úrovni (třeba v Nymburce) jako sbor nějaké konkrétní křesťanské denominace (ČCE, ČSCH, ŘKC, KS…). 

Pokud jde o církev – její život a uspořádání jednotlivých sborů v prvním století, pak všeobecně víme velice málo, samozřejmě s výjimkou jeruzalémského, který ale nebyl typický. Ze skromných informací, jež máme k dispozici, vyplývá, že jejich jednota spočívala v samotném evangeliu, v přijímání SZ Písem a uznávání Ježíše jako „Pána a Krista“. Rozdíly v církevní správě, způsobech služby, formách myšlení a úrovni mravního a duchovního jednání byly asi větší, než si dnes připouštíme.

K čemu byste přirovnali církev?

Apoštol Pavel církev přirovnává k tělu člověka. Každý máme mnoho údů (orgánů) a každý z nich slouží k něčemu jinému. Stejně tak je tomu i s církví. I ta má různé části těla a každá slouží něčemu jinému. Všechny součásti jsou však pro tělo důležité. Je tu jedna pro druhou. I my tu jsme pro především druhé.

Jako je v jednom těle mnoho údů a nemají všechny stejný úkol, tak i my, ač je nás mnoho, jsme jedno tělo v Kristu a jeden druhému sloužíme jako jednotlivé údy. Máme rozličné dary podle milosti, která byla dána každému z nás: Kdo má dar prorockého slova, ať ho užívá v souhlase s vírou. (Ř 12:4–6)

Církev je spíše živý organizmus než organizace či organizační struktura.

Jaký je podle vás hlavní úkol církve?

Bůh chce, aby nebeským vládám a mocnostem bylo nyní skrze církev dáno poznat jeho mnohotvarou moudrost, podle odvěkého určení, které naplnil v Kristu Ježíši, našem Pánu. (Ef 3:10–11)

Jsme tedy posly Kristovými, Bůh vám domlouvá našimi ústy; na místě Kristově vás prosíme: dejte se smířit s Bohem! (2. K5:20)

Jednoduše řečeno: skrze církev je poznávána Boží moudrost – skrze naši oslavu Boha a zvěstování evangelia.

V církvi se odehrávají svátosti: u nás křest a Večeře Páně. Naše obecenství v církvi nám slouží také ke vzájemnému vzdělávání, napomínání, povzbuzování, přímluvám a praktické pomoci.

Křesťanská společenství, k nimž patří i náš sbor, jsou částkou Těla Kristova – ať už jde o jeho členy, či o poznání, které se nám z Boží milosti dostalo. Základem našeho shromáždění je kázání Božího slova. Jemu by mělo být podřízeno vše ostatní – z Božího slova, ať psané či zjeveného v Kristu – vše vychází a vše by se k němu mělo i navracet: chvály, písně, svědectví, modlitby.

Pokud jde o sousední sbory křesťanů (bez ohledu na denominaci), přijímáme a vítáme každého, kdo vyznává Apoštolské vyznání víry. V úctě máme každého bratra a sestru v Kristu, ať přicházejí z jakéhokoli společenství.

ÚKOL:
Zeptej se rodičů na jejich vztah s věřícími známými – zeptej se na to, k jaké patří denominaci/sboru.

Modlitba: 
Pane Bože, prosím, abych v církvi našel důvěrné přátele, abych v ní mohl prožívat bezpečné a povzbuzující obecenství, ale také abych v ní našel své místo a úkol, ke kterému mě povoláváš. Ámen.

Příprava ke křtu – X.
VELKÉ POSLÁNÍ

„Ježíš přistoupil a řekl jim: ,Je mi dána veškerá moc na nebi i na zemi.
Jděte ke všem národům a získávejte mi učedníky, křtěte ve jméno Otce i Syna i Ducha svatého
a učte je, aby zachovávali všecko, co jsem vám přikázal.
A hle, já jsem s vámi po všecky dny až do skonání tohoto věku‘.“
(Matouš 28: 18–20)

Čeho byste chtěli v životě dosáhnout? Co je pro vás nejdůležitější?

Představte si, že se nám dostalo mimořádné výsady: stali jsme se spolupracovníky samotného Stvořitele vesmíru!

V životě před námi bude hodně výzev a hodně úkolů. Je toho opravdu mnoho, co budeme muset zvládnout, co se budeme naučit. Tím nejdůležitějším úkolem ale pro nás je, seznamovat lidi okolo sebe – slovem a životem – s naším Pánem, Ježíšem Kristem.

Jsme tedy posly Kristovými, Bůh vám domlouvá našimi ústy; na místě Kristově vás prosíme: dejte se smířit s Bohem! (2. K5:20)

Jinými slovy se dá vyjádřit, že jsme „velvyslanci Ježíše Krista“ v naší zemi a naší době.

Je dobré si uvědomit, že ve všem jsme nahraditelní a postradatelní. Ve zvěstování evangelia je však každý z nás nezbytný. To proto, že každý se setkáváme s jinými lidmi v nejrůznějších situacích. Některým můžeme svědčit slovem, jinými skutkem – praktickou pomocí.

Tím, že jsme připojeni – vyznáním a křtem – k Božímu lidu, neseme za sebe zodpovědnost i v tom smyslu, že i podle našeho chování budou lidé posuzovat křesťany a křesťanskou víru.

Druhým bychom měli být na cestě hledání pravdy o Bohu pomocí, ne překážkou.

Pokud jsme prožili, že jsme osvobozeni Kristem sami od sebe, a jsme tu pro Boha i pro druhé, pak tuto radostnou zprávu můžeme přinášet druhým.

Zapamatujte si, že i při zvěstování té dobré zprávy platí totéž, co při učení. Druhému mohu pomoci jenom tam, kde jsem sám. Pokud umím velkou násobilku, jsem schopen druhému pomoci, aby se jí naučil. Pokud sám umím skvěle hrát na klavír, nebo dobře ovládám angličtinu, pak budu schopen v tomtéž pomoci druhým – aby byli stejně dobří jako já.

Úplně nejlepším začátkem je, začít se za nějakého svého kamaráda/kamarádku, na kterém ti záleží, modlit. Pán Bůh ti jistě dá příležitost, aby si s tím druhým mohl sdílet svou víru a dobrou zprávu o Ježíši Kristu.

ÚKOL:
Napiš si jméno někoho nevěřícího, za koho se chceš modlit a pros Boha, aby ti dal moudrost, kdy můžeš druhému přinést “dobrou zprávu” o Boží lásce zjevené v Kristu.

MODLITBA:
Pane Bože, prosíme tě za to, aby celý náš život – slova i skutky – byl svědectvím o tobě samotném a o tom, jak si do našeho života vstoupil se svojí proměňující mocí. Ámen.

Příprava ke křtu
APOŠTOLSKÉ VYZNÁNÍ VÍRY
	
Věřím v Boha Otce všemohoucího, stvořitele nebe i země,
i v Ježíše Krista, Syna Jeho jediného, pána našeho,
jenž se počal z Ducha svatého,
narodil se z Marie Panny.
Trpěl pod Pontským Pilátem,
byl ukřižován, umřel a byl pohřben.
Sestoupil do pekel, třetího dne vstal z mrtvých,
vstoupil na nebesa,
sedí na pravici Boha Otce všemohoucího, odkud přijde soudit živé i mrtvé.
Věřím v Ducha svatého, svatou církev obecnou, svatých obcování,
hříchů odpuštění, těla z mrtvých vzkříšení a život věčný.

Ámen.